I ett land av myter, och tider av magi,-
-vilar ödet för ett stort rike, på axlarna av en ung man.
Hans namn är... Merlin.
Du är fortfarande arg på mig, inte sant?
Vi jagar en hel dag, utan resultat, när vi fick något inom skotthåll,-
-nös du, och skrämde bort det. - Inte sista gången.
Nej. Då föll du i en bäck. Ingen kan säga att du är förutsägbar, Merlin.
- Jag tror jag börjar bli förkyld. - Låt oss hoppas att den blir svårt.
- Vad var det? - Jag tror det var en fågel.
Det? Det var definitivt en kvinna som skrek.
Varför kunde det inte bara ha varit en fågel? Aldrig bara en fågel.
Vad gör du?
Jag antar att du vill riskera våra liv, för att se vad som händer.
Jag trodde aldrig att jag skulle få säga det här, Merlin, men du lär dig.
Låt kvinnan gå.
Den här kvinnan är dömd till döden. Ingenting som du behöver bry dig om.
Jag är Arthur Pendragon, kung av Camelot, och er by ligger på mina marker.
Hennes trolldom, har fört sjukdom och lidande till byn.
- Har hon fått en rättvis rättegång? - Er far hade inte visat barmhärtighet.
Jag är inte min far. Skär ner henne nu.
Jag vill inte äventyra livet, på alla som bor här.
Jag sa ...
... skär ner henne.
- Kan du göra något mer för henne? - Hon överlever inte natten.
Gör det så bekvämt som möjligt.
Tack.
- Du bör försöka vila lite. - Min tid har kommit.
När du har levt så länge som jag,-
-är du inte längre rädd, inför resan till nästa värld.
Jag har en present till dig.
Du visade vänlighet och medkänsla. Det är goda egenskaper för en sann kung.
Öppna det.
Det är vackert.
Det har kraften att framkalla de dödas andar.
S05E03. *The Dead Song Of Uther Pendragon*. Översättning: ammi
Cathbhadhs, horn. När Uther attackerade Den Välsignade Ön,-
-smugglades Cathbhadhs horn ut, innan templet föll. Det försvann spårlöst.
Den gamla kvinnan sa, att det öppnade dörren till andevärlden?
Jag har sett det med egna ögon.
Långt innan den stora utrensningen, deltog jag i de ceremonierna.
Varje år, vid Beltain, skulle översteprästinnorna, samlas vid-
-Nemetons heliga stenar. Och framkalla sina förfäders andar.
Den besitter mäktig magi.
Du måste förvara det betryggande.
Han är alltid så här, vid årsdagen av sin kröning.
Jag trodde det var en anledning till att fira?
Det är det, men det är också årsdagen av Uthers död.
Vad gör du?
Ingenting ... Tänker.
Du, tänker? Nu blir jag verkligen orolig.
Håll käften.
- Lämna det! - Varför?
Eftersom jag säger det, och jag är kung i Camelot.
Men det verkar inte betyda något för dig.
- Sadla hästarna och packa proviant. - Vart ska vi?
Det behöver du inte veta. Andas inte ett ord om det här till någon.
- Inte ens till Guinevere. - Hotar du mig med en sked ?
- Jag får en olustig känsla här. - Det är för att du är en fegis.
Nej. För att jag värdesätter mitt liv, och inte vill möta en ohygglig död.
- Sunt tänkande. - Så ska vi vända tillbaka?
Nepp.
- Vad är det där? - Nemetons heliga stenar.
Tänker du använda det?
Enda chansen att få möta min far igen, och det vill jag inte missa.
Det är kraftfull magi.
Min far dog alldeles för tidigt.
Det går inte en dag, utan att jag tänker på, vad jag skulle ha sagt till honom.
Om du fick samma chans, att möta din far, prata med honom.
Skulle du inte göra samma sak?
- Far. - Arthur.
Jag trodde aldrig att jag skulle få träffa dig igen.
Det går inte en dag, utan att jag tänker på dig.
Och jag på dig.
De stunderna jag känner mig ensam, önskar jag att du fanns vid min sida.
Om jag var vid din sida, skulle du inte tycka om, vad jag har att säga.
Vad menar du?
Många beslut du har tagit, som kung, går emot allt vad jag har lärt dig.
Jag gjorde det jag trodde var rätt.
Du har ignorerat vår tradition, våra gamla lagar.
Du har tillåtit vanliga män att bli riddare.
De är några av de bästa riddare som Camelot, någonsin har haft.
De skulle gärna ge sitt liv för riket.
De ifrågasätter dina beslut. De får dig att verka svag.
Lyssna på andra, är ett tecken på styrka, inte svaghet.
Hur kan du förvänta dig att någon ska frukta en kung som inte vet sitt eget bästa?
Jag vill inte att mitt folk ska respektera mig, bara för att de fruktar mig.
Då respekterar de dig inte alls.
Ditt äktenskap borde ha bidragit till att bilda en allians med annat rike.
Men du valde att gifta dig med en tjänsteflicka.
Jag gifte mig av kärlek. Jag älskar Guinevere.
Mer än ... Jag kan uttrycka.
Det finns några saker som är viktigare än kärlek.
Det är din plikt, att stärka och skydda riket.
Du har misslyckats.
Jag har alltid strävat efter att göra dig stolt.
Hur kan jag vara stolt över en son som ignorerar allt som jag har lärt honom?
Som förstör mitt arv?
- Jag har infört fred i riket ... - Till vilket pris?
Freden kan inte fortgå. Om du inte är stark, kommer riket att falla.
Du måste gå nu.
Jag behöver mer tid. Det finns så mycket jag skulle vilja säga.
Om du stannar, är du fångad i de dödas värld, för alltid. Du måste gå nu.
Gå.
Det här... kan inte vara sista gången jag kommer att få se dig.
Tänk på allt jag har sagt till dig. Ännu är det inte för sent.
Gå nu.
Jag kommer alltid att älska dig, Arthur.
Arthur?
Vill du prata om det?
Vad hände vid stenarna?
Det verkar som att min far inte godkänner hur jag har valt, att styra hans rike.
Du menar, ditt rike.
Det han sa om riddarna, giftemålet med Guinevere.
Tänk om han har rätt? Vad händer om jag har försvagat Camelot?
Tror du verkligen på det? Du har alltid gjort det du trodde var rätt.
- Människor respekterar dig. - Tack, Merlin.
Vissa människor tycker fortfarande att du är en dåraktig, arrogant skitstövel.
Vem?
Mycket roligt.
Vi borde få lite sömn.
Vi täckte området från Pawlett ner till Meldreth.
Det inkluderar, 30 trupper i Bawtry. 15 i Talan. Tio i Chime.
Nio i Brune.
11 i Burwelle ...
Jag vill att bordet repareras före nästa möte.
- Lyssnar du på mig, Merlin? - Vad? Ursäkta.
Jag tänkte bara på vad som hade hänt.
- Blev du så fruktansvärt rädd? - Ja. Hjärtat hoppade nästan ur munnen.
Åh, du borde kanske ta ledigt resten av dagen och lägga upp fötterna?
Verkligen?
Du skämtade?
Det finns verkligen ingen gräns för din intelligens, eller hur, Merlin?
Merlin?
Varför tar det alltid dubbelt så lång tid för dig att komma ur rustningen?
- För att jag är dubbelt så stor, lillen. - Varför är då din hjärna så liten?
Hallå?
Är det någon där?
Visa dig.
Yxan måste ha fallit från stället.
Jag är förvånad att en fallande yxa, kan orsaka ett så djupt sår.
- Inte lika förvånad som jag blev. - Du hade tur som inte blev mer skadad.
Det är konstigt ...
- Vad, är konstigt? - Precis innan det hände.
Jag kände något, som att det var någon som tittade på mig. Säkert hjärnspöken.
Lägg på ett nytt grötomslag i morgon. Och ingen träning.
Tack, Gaius.
Är det något fel, Merlin?
Merlin, jag får en konstig känsla av att det är något du inte berättar för mig.
- Nej, varför säger du det? - För att det oftast är så.
Vi var vid Nemetons stenar.
- Merlin, jag varnade dig för farorna ... - Jag försökte stoppa honom!
Han var envis.
Vad är det, Merlin?
Efter att kandelabern föll, var jag i korridoren utanför rådskammaren.
Jag kunde känna något. Som Percival sa, en närvaro av något slag.
Den gamla religionens prästinnor, tränade i flera år, innan de steg in i andevärlden.
Den var full av faror. Det var en sak de aldrig fick göra.
När väven väl var stängd, fick de aldrig se tillbaka på anden.
- Vad hände om de gjorde det? - De släppte lös anden i den här världen.
Arthur måste ha sett tillbaka.
Vid Nemetons stenar, jag tror att du kan ha släppt lös din fars ande.
- Och vad får dig att tro det? - Såg du tillbaka?
När väven var stängd, såg du tillbaka på din far?
Jag kanske såg tillbaka någon sekund.
I den sekunden, släppte du lös Uthers ande.
Alla de här konstiga sakerna som har hänt?
- Kandelabern som föll ner på bordet. - Ja, eftersom kedjan gick av.
- Yxan som föll på Percival. - Det var en olycka.
Var det?
Förväntar du dig att jag ska tro att min fars ande är ansvarig för det?
Det Runda Bordet, representerar allt som har förändrats sedan du blev kung.
Du berättade om Uthers ogillande.
- Han är arg på dig och då blir han farlig. - Jag känner min far. Han gör inte så.
Han skulle göra allt för att skydda arvet.
- Vem vet vad han är kapabel till? - Nog! Det räcker.
Lämna mig.
Gå!
Är det någon där?
Gwen!
- Du vet att det var Uther. - Vi vet inte vad som hände.
Så Gwen blev bara inlåst i köket, som bara helt plötsligt fattade eld.
Du sa själv att Uther, ogillade ditt giftemål med Gwen.
- Han skulle inte göra så här. - Jag vet hur svårt det är för dig.
Gaius, hur mår hon?
Hon har fått rök i lungorna, men med tiden kommer hon att bli bra.
Jag har gett henne sömnmedel.
Hon hade tur som kom undan med livet i behåll.
Jag visste att min far kunde vara grym, men varför Guinevere?
Han vet hur mycket jag älskar henne.
Gaius.
Vad vet du om spöken?
Vi måste tvinga tillbaka Uthers ande till den andra världen, innan han gör mer skada.
Vi måste använda Cathbhadhs horn till att öppna väven mellan världarna.
Men, vi måste komma ihåg en sak ...
Endast den personen som tillkallade anden kan tvinga bort den ifrån den här världen.
- Ursäkta. - Var glad att jag inte är lättskrämd.
Verkligen? För det såg ut som om du hoppade ur skinnet.
Det är för att du är en klumpig drummel. Plocka upp nu.
Var är Gaius? Hur lång tid tar drycken?
Det tar tid, om det ska göras på rätt sätt.
Vad är det?
Jag hörde något bakom dörren.
Du inbillar dig saker, Merlin.
Vad gör vi?
Där är ditt spöke, Merlin.
Drycken gör att ni kan se Uther i hans andeform.
När du är i hans närhet, måste du blåsa i hornet.
Det är det enda sättet du kan tvinga honom tillbaka till den andliga världen.
Är det ofarligt?
Jag kan inte säga att jag är helt säker.
- Vad väntar du på? - För att se om det är ofarligt.
- Så om jag inte dör, tar du ditt? - Exakt.
Sätt igång.
Vi vet åtminstone att det inte dödar direkt.
Det var det äckligaste jag någonsin har smakat.
Ursäkta. Glömde jag att berätta det?
Där!
Var?
Åh, det är bara våra skuggor.
Arthur. Merlin.
- Leon. - Leon.
- Är allt bra, min Herre? - Det är helt perfekt.
Vi är ...
- Merlin. Berätta för Leon, vad vi gör. - Vi är ...
Jag lär honom lite poesi.
Poesi?
Jag... älskar poesi.
Jag blev lika överraskade som ni. Han kan inte få nog av det.
Jag lämnar er till er poesi, då min Herre.
- Poesi? Var det, det enda du kom på? - Vad skulle jag ha sagt?
Jag vet inte. Något som gjorde att jag inte låter som en kärlekskrank flicka.
- Vad var det? - Det var min far.
Jag trodde aldrig den dagen skulle komma, när jag skulle jaga min egen far.
När jag blev kung ville jag, mer än allt annat, göra honom stolt.
- Vad är det? - Du har gjort vad du tror vara rätt,-
-även om du visste att din far skulle ogilla det.
Ser du inte hur olika ni är?
Camelot har blivit bättre, sedan du blev kung.
- Min far tycker uppenbarligen inte det. - Folket tror på dig, Arthur.
Ingenting räknas, om du inte tror på dig själv.
Kolla förrådet.
Arthur!
Merlin?
Merlin, är det du?
Far?
Jag vet att det är du, far.
Varför gör du så här?
Jag offrade inte hela livet för att bygga upp riket, för att se min son rasera det.
- Du försökte döda Guinevere. - För ditt eget bästa.
Hur kan en tjänsteflicka veta vad det innebär att vara drottning?
Guinevere är klok och stark, jag litar mer på henne, än någon annan.
Och det är din svaghet. Du sätter för mycket tilltro till andra människor.
Du, och endast du, måste styra Camelot.
Jag skulle inte regera alls, hellre det, än att regera ensam.
I hela ditt liv, har jag försökt förbereda dig för dagen du skulle bli kung.
Lärde du dig ingenting?
Jag lärde mig, att om du inte litar på någon, får du alltid att leva i rädsla.
Ditt hat kom från rädsla, inte styrka.
- Hur vågar du! - Jag älskade, och respekterade dig.
Jag måste styra riket på mitt eget sätt. Göra det jag anser vara rätt.
Jag tillåter inte att du förstör det jag har byggt upp.
Då får du döda mig.
Jag är inte du, far. Jag kan inte regera som du gjorde.
Camelot måste komma i första hand.
Även dig.
Bort från honom, Uther! Du har orsakat tillräcklig skada. Du hör inte hemma här.
- Du måste återgå till den andra världen. - Det här är mitt konungarike!
Tror du att du kan driva bort mig? Du är inget annat än en tjänstepojke!
Jag är så mycket mer än det.
- Du har magiska krafter. - Jag föddes med det.
Jag gjorde dig till Arthurs tjänare.
Du är trollkarl?
Även när du var kung, fanns det magi i hjärtat av Camelot.
Jag tillåter inte er sort att förgifta mitt rike.
Du har fel. Om så mycket.
Arthur är en bättre, och mer värdig kung, än du någonsin var.
Nej!
Bael onbryne!
Det blir mig ett sant nöje, att döda dig.
Far!
Arthur!
Nej! Snälla.
Allt jag har gjort, har jag gjort för Camelot.
Du har haft din tid.
Nu är det min.
Merlin har ...
Jag såg alltid upp till min far.
Jag beundrade och respekterade honom, mer än någon annan.
Jag måste acceptera att jag inte kan behaga honom och vara sann mot mig själv.
Uther, gjorde vad han tyckte var bäst, för att skydda kungariket.
Det betyder inte att han hade rätt.
Jag vill skapa ett rike som är rättvist.
Ett, där alla respekteras, oavsett rang.
Inkluderar det mig?
Självklart.
Ursäkta. Betyder det att du inte kommer att slå mig längre?
- När slår jag dig? - Hela tiden.
Det är inte att slå, Merlin.
Det är ... bara en vänlig smäll. Det är smågnabb.
- Så kan jag ge dig en vänlig smäll? - Du kan ju försöka.
Vad fan var det?
Det var, um ...
... smågnabb.
Nej, Merlin, du gör det helt fel.
Jag kanske skulle visa dig?
Prinsessan Mthian...
Jag har ingen annan än dig att vända mig till, Arthur.
Dödar du mig, får du stå till svars inför hela Camelot.